- Det her er nyt. - Næste mord. Freddie og barnet.
Stakkels pige.
Efterforskningen er færdig, og materialet skal til anklageren.
Din fars død, mordet på din mor, den interne sag, og så Hans...
Det har været for meget.
Hej, far.
- Rasmus? - Jeg ved, hvor de er. Raffinaderivej.
- I en nedlagt betonfabrik. - Er Emil og barnet der?
- Nej, jeg så ikke nogen. - Okay. Вliv, hvor du er.
- Afvent forstærkninger. - Okay.
Skift tøj.
- Jeg har intet, der kan føre... - Gør det nu bare.
Mor sagde altid, at min far var en prins, der boede på et fransk slot.
Lidt som julemanden.
Først tror man jo på det. Så opdager man, han ikke findes.
Please. Du må ikke skade ham.
- Så du, hvor de kørte hen? - Han skød mig.
- Du havde jo vesten. - Har du prøvet at blive skudt?
- Det gør ondt alligevel. - Så du bilen?
Ja, det var en Peugeot Partner, sølvfarvet.
Registreringsnummer?
- Den var... Den var svensk... - Ja?
- For helvede, mand. Kom nu! - Vent.
- HUB 382. - Fandt du lige på det?
- Hold op... - Henrik.
Hvad sker der?
Annika Melander er vågnet. Vi tager af sted nu.
"Afvent forstærkninger." Hvor svært kan det være?
Men undskyld, jeg...
- Vi boede hos samme plejefamilie. - Ja. Fortæl, hvad der skete.
Jeg skulle til Göteborg. Vi mødtes. Vi har ikke set hinanden i årevis.
Jeg havde tid til at drikke kaffe. Og så vågnede jeg i det her lokale.
- I var i samme plejefamilie. - Ja.
- Var du ond mod ham der? - Ingen havde det godt der.
Nej, jeg... Jeg behandlede ham, som jeg behandlede alle andre.
- Hvorfor spørger I om det? - Emil hævner sig på alle...
- ...han synes, har gjort ham ondt. - Jeg har intet gjort.
- Han ville jo hænge dig op på mord. - Jeg aner ikke hvorfor.
- Så du ved ikke, hvor han kan være? - Nej.
- Godt. - Var jeg meldt savnet?
- Nej. - Meldte Claes Sandberg det ikke?
Nej, han virkede nærmest lettet over, at du var væk.
Hun løj. Hun havde behandlet Emil skidt.
Vi beholder overvågningen. Han havde lavet en kopi af det kælderrum.
Vi har hævet vejspærringen.
Jeg havde et maleri på mit værelse.
En kopi af et billigt oliemaleri af en dansk kunstner, som alle har glemt.
Men maleriet var det eneste, der var smukt i mit liv.
- Du tror, jeg overdriver. - Nej.
Jeg fantaserede om, hvordan der så ud derinde.
Der kunne være alt. Der kunne ske hvad som helst.
Og nu er vi der - i maleriet.
Det er magisk.
Vil du holde ham?
Og så kom psykopaten Morten Anker.
Og jeg fandt dig. Interessen i kunst...
At det er arveligt.
Da var det, som om alting døde.
Forstår du det? Jeg ville gøre det, du elsker, grimt og forvrænget.
Jeg håbede, du ville se det.
Du er jo kunstkender, for fanden.
Hvorfor så du det ikke, far? Var det ikke godt nok?
- Jeg ved det ikke. - Nej, det var ikke godt nok.
Huset afsøgt. Der er tomt.
- Tror du, Emil boede hernede? - Måske var det et timeout-rum.
- Hvad er det? - Et tomt lokale...
...hvor børnene kan være et stykke tid for at afslutte en uønsket adfærd.
Forskere mener, at barnet opfatter det som en naturlig konsekvens.
- Okay. - Men de tager fejl.
- Maleriet. - Hvad er der med det?
- Alt er jo lige sådan. - Nej.
Bilen, som Rasmus så, blev stjålet i går i Lomma.
- Ingen spor? - Ikke endnu. Hvad er det?
- Et maleri. - Det var hos Emils plejefamilie.
Find ud af, hvem kunstneren er, hvad det hedder, om det er et rigtigt sted.
Alt, vi havde på Annika, stemmer også med Emil.
- Vi lod ham gå. To gange. - Der var ingen mistanke mod ham.
Saga og Henrik, kom lige.
Jeg skannede signaturen og fandt noget.
Claus Arnesten har malet tusindvis af malerier med landskabsmotiver.
- Hedder det noget? - "En rigtig fin dag" fra 1993.
- Hvor er det malet? - Han har malet dem over hele Norden.
- Lever han? - Ja, han fylder 76 i år.
Som pensionist slog han sig ned på Saltholm mellem Malmø og København.
- Har du telefonnummeret? - Det sender jeg.
- Saltholm? Kan man godt bo der? - Åbenbart.
- Linn Björkman? - Det er mig.
- Jeg er fra retsmedicinsk. - Det drejer sig om et maleri.
- Har du et minut? - Vedrører det vores sag?
- Nej. Men det er vigtigt. - Kan jeg sende dig et billede?
- Hold mig orienteret. Værsgo. - Tak.
- Hvad ville han? - Han skulle tale med Linn om noget.
Mange malerier har samme titel. Han har ingen computer at få billeder på.
Vi er nødt til at tage derover.
- Helikopteren kom fra Göteborg, ikke? - Ja.
- Hvornår har du sidst været bange? - Jeg er bange nu.
Jeg har været bange hver dag, siden jeg var fem.
Det skal ingen andre udsættes for.
Jeg straffer dig ikke. Jeg retter fejl, der blev begået.
Rejs dig.
Rejs dig!
Op med dig.
Op med dig!
Claus Arnesen? Saga Norén fra politiet i Malmø.
- Min kollega fra politiet i København. - Hvad?
Saga Norén, politiet i Malmø! Og min kollega Henrik Sabroe. Jeg ringede.
- Kan du kende det her? - Jeg kan ikke se.
Kom ind.
- Nej, de er ikke der. - Har du en idé om, hvor de kan være?
- Hvorfor vil I vide noget om det? - Det indgår i en drabsefterforskning.
- Kan du kende det? - Ja, ja, ja. Det har jeg lavet.
- I 1993. Kan du huske hvor? - Nej, det kan jeg ikke huske.
Der er en bygning i baggrunden. Kan du genkende den?
- Ja, det kan jeg se. - Ved du, hvor den findes?
- Hvad gør vi? Helikopteren? - Er han der, hører han os komme.
- Men den er hurtigere. - Han har jo Freddie og barnet.
Stands!
Saga ringede. Vi tror, vi ved, hvor de er. På Saltholm.
- Gå så op! - Nej.
Så skyder jeg dig, så du aldrig ved, hvad der skete med min lillebror.
Tag løkken om halsen.
- Lad være med det her. - Jeg er nødt til det.
Hvis man har magt. De magtløse kan ikke vælge. De må bare affinde sig.
Du holder ham så længe, du er ved bevidsthed, og så slipper du nok.
- Han kommer ikke til at klare faldet. - Nej. Ikke alle overlever faldet.
Du og jeg sammen i et maleri. "En rigtig fin dag."
- Hvad gør vi? Forstærkning er på vej. - Vi kan ikke vente.
Han dræbte Hans.
Jeg skød dem. Jeg var nødt til det.
Jeg kendte ingen af dem, bortset fra Morten. Lidt.
Mine værker.
Jeg prøvede at få hans opmærksomhed.
Ingen forstod det. Heller ikke jer, så jeg var nødt til at hjælpe jer.
Jeg havde 172 piller, som jeg ville tage, da han kom.
- Da hvem kom? - Min halvbror Morten.
Hans mor havde dårlig samvittighed over, han blev tosset i Afghanistan.
- Helle Anker? - Hun ville fortælle, hvem han var.
Hun gav ham en kode.
Hun ville fortælle om hans rødder. Jeg hørte ikke rigtigt efter, men...
Men han sagde noget.
Han sagde:
"Hvorfor pines jeg, når de ansvarlige for mine pinsler ikke gør det?"
- Hans Pettersson kørte dig tilbage. - Og så havnede jeg i kælderen.
- Har I set kælderen? - Ja.
- Han forgreb sig på mig i fire år. - Ja.
Placerede mig og holdt mig der.
Mine skabere.
- Kan du huske din mor? - Ja.
- Hvordan var hun? - Hun elskede mig.
Hun faldt bare om i køkkenet.
Du tror, jeg straffede ham, fordi han ikke var der, da jeg voksede op.
- Gjorde du ikke det? - Jeg straffer ikke nogen.
De andre påtog sig ikke deres ansvar.
Det var retfærdighed, ikke straf. Du forstår forskellen.
- Og Freddie Holst? Helle Anker? - Konsekvenser.
De...
Man kan undgå alt det her. Al smerte, al rædsel...
- Al død. - Og hvordan det?
Jeg skulle aldrig have været født.
Jeg kan tage ham.
- Sådan. - Jeg kommer om lidt.
Jeg har udskrevet forhøret. Du skal bare underskrive det.
- Vil du stadig ikke have en advokat? - Nej.
Du kendte Hans Pettersson.
- Ja. - Du kunne lide ham.
Ja.
Kunne han lide dig?
- Ja... - Så I var venner.
Hvorfor reddede du mig så?
Jeg er betjent.
- Du ville dø. - Jeg ville ikke dø.
Jeg ville bare aldrig være blevet født.
Det er ikke helt det samme.
Forstår du det?
Nej, du forstår det ikke.
Du havde en ven. Det var en, der havde brug for dig. Kuglepen.
Annika Melander er udskrevet, og vi løslader Claes Sandberg.
- Tak for den her tid. - I lige måde.
- Har Lillian fået fat i dig? - Ja, jeg skal derover nu.
Godt.
- Virkelig godt arbejdet. - Tak.
- Hans skal begraves i morgen. - Ja, det ved jeg.
- Har du været til en begravelse før? - Ja, et par stykker.
- Har du ikke det? - Nej.
- Hvad med din søster? - Jeg var ikke med. Jeg kunne ikke.
- Men Hans' i morgen kommer du til? - Tager du med?
- Vil du gerne have det? - Ja.
- Så gør jeg det. Vi ses i morgen. - Ja.
Når nogen tager livet af nogen, vi elsker-
- er det let at lade hjertet fyldes af mørke.
At ønske den person ondt.
Det onde æder sorgen og sletter de lyse minder, vi har af Hans-
- og som vi sådan har brug for.
Det havde Hans ikke ønsket.
På trods af sit arbejde prøvede han altid-
- at se det gode i alle mennesker.
Du skænkede ham livet.
Tag imod ham i Din fred.
Og giv ham for Jesu Kristi skyld en glædelig opstandelse.
Farvel.
- Hvordan går det? - Henrik kom ikke.
Om hvad?
Tager du narkotiske præparater?
Centralstimulerende midler.
Og sovepillerne er for at kunne slappe af.
Hvor længe har du taget piller?
- Siden de forsvandt. - Har du været påvirket på jobbet?
- Det er groft embedsmisbrug, kriminelt. - Og den slags skal man anmelde.
Kan du huske, vi talte om, hvorfor jeg ikke lader folk komme tæt på mig?
- Ja. - Kan du huske hvorfor?
Er du her? Hvordan gik begravelsen?
Jeg har ikke så meget at sammenligne den med.
- Jeg troede, du holdt fri hele dagen. - Jeg skal lukke sagen med Emil.
Emil er død. Han tog livet af sig i cellen.
- Hvordan? - Han skar sig i håndleddene.
Han havde fået fingrene i en clips et sted.
Er alt i orden?
Nej.
Han fik clipsen fra mig. Jeg ved ikke, om han tog den, eller jeg glemte den.
Kom med mig.
Der var en anden ting, jeg skulle fortælle dig.
Som du ved, har Kjell Grankvist også afsluttet sin efterforskning.
Ja.
Jeg tror ikke, du har gjort din mor fortræd-
- men man kan ikke udelukke de foreliggende tekniske beviser.
- De starter en forundersøgelse... - Det behøver ikke blive mere end det.
Jeg er uskyldig. Jeg havde håbet, det ville være nok.
Men jeg skal efterforskes og suspenderes?
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg havde motiv, intet alibi, og de har tekniske beviser. Jeg bliver dømt!
Nu skal vi ikke foregribe begivenhedernes gang.
Saga!
Saga. Saga!
- John, er Saga her? - Har du ikke hørt det?
- Bliv der! - Saga!
- Bliv der! - Du skal lade være med det!
- Et seks år gammelt biltyveri. - Jeg ved det.
Selvom vi finder den, fører det måske ingen vegne.
Nej.
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com